DrSi & Partis.si predstavljata POPOTOVANJE SPREMEMB
Si imel dobro leto?
Ja, seveda.
Zrasel si.
To leto je v znamenju losa.
Losa.
Ja, enega sem izbral.
Samca.
Dva tedna sem mu sledil.
Tam zgoraj, v divjini.
Čisto na vrhu.
Čas imava, da pred temo prestrašiva še kakšno jerebico.
Daj, David.
Malo se potrudi.
Pridi! Stemnilo se bo.
David, se spomniš, kaj sem ti rekel za jerebice?
Ne vem. –Neumne in počasne so.
Niso kot race ali ponirki.
Celo neumno se oglašajo.
Ne kot prepelica, kaj?
Pokaži, kako posnemaš prepelico.
Res se ne spomnim. –Seveda se.
Lani ti je že dobro šlo.
Glasneje.
Dovolj glasno, da vem, kje si, če se ločiva.
Lovci tako sporočijo, kje so, ne da bi prestrašili plen.
Kako je tvoja mama?
Kaj pa vem. V redu je.
Sta prijatelja?
Če sva prijatelja?
Ja, najbrž.
Je še vedno tako lepa?
Ne vem.
Kako ne veš? Seveda veš.
Ja, še vedno je zelo lepa. Najbrž.
Mi kaj sporoča?
Ja …
Rekla je, naj ti prenesem pozdrave.
Hvala, David.
Lepo, da si mi povedal.
Naslednja je tvoja.
Ne greva, dokler ne ustreliš svoje prve ptice.
Zdaj!
Najdi jo. Pojdi za njo.
Daj, meri.
Zamižal si.
David! David!
V redu je. Sprosti se in si ustreli večerjo.
Daj.
Dihaj.
Varovalo.
Ne zapiraj oči.
Ne smeš odnehati.
Vem, da je težko.
Potem pa postane lažje. Prav?
In naenkrat postane čisto lahko. –Ni lahko!
Nikoli ne bo lahko.
Ustrelil boš ptico.
Vem, da boš.
Uporabi gibalni spomin.
Počasi, počasi.
Zadel si!
Si prepričan? –Ja, sem. V krilo si jo zadel. Padla je.
Ne razumem.
Pohabil si jo.
Ni mogla priti daleč.
Najbrž je nisem zadel.
Si, David.
Kako nisi videl …
Nikoli ne pustiš plena.
Če bi imel psa, bi jo takoj našla.
Ko sem bil majhen, smo imeli psa.
Zakaj ga zdaj nimaš?
Glede na to, da si …
Saj veš, sam.
Ni to namen psov?
Ne vem, kakšen je namen psov.
Vem samo, da ne morem dati veliko ljubezni bitju,
ki bo živel samo kakšnih ducat let.
Ptica je očitno pobegnila in šla poginit v temo.
Oprosti.
Včasih si mi kot kuža zaspal na rokah.
Spomni se tistega dne. Kot spomin na spomin.
Ja.
Vse to je bila mamina zamisel.
Prisilila me je, da sem si dal žele na lase.
Lepa dedkova slika.
Si jo ti posnel?
Se sploh spomniš svojega deda?
Spomnim se njegovega pogreba.
Tisto ni bil njegov najboljši dan.
Samo tega se spomnim o njem.
Tega in njegove brade, ki me je praskala, ko me je poljubil.
Brusilni papir.
Vedno je dišal po tobaku.
Po smodniku.
Borovcih.
Pa tisti los?
Kateri los?
Neumni in počasen kot jerebice?
Ne, losi so drugačni.
Kraljevski so.
Na Aljaski zrastejo taki veliki,
da jim lahko odrasel zleze pod trebuhom in se ne dotakne krzna.
O, ja. Videl boš.
Zakaj bi jih potem pobijali?
Če so tako kraljevski?
Dajo okoli 300 kg okusnega mesa.
Za zimo.
Veliko okusnejše je od purana za zahvalni dan.
Mami sem rekel, da jo bom poklical, ko prispem. –Tu boš težko našel signal.
Iz mesta bi jo moral poklicati.
In čas je, da spustiš Katein predpasnik.
Ne morem …
Ne morem nikakor govoriti z njo?
Voki-toki imamo za nujne primere.
Za nujne primere.
So losi nevarni?
Niso šala.
Ne bo kot kakšna tvoja neumna igrica.
Ob prvih težavah ne moreš začeti znova.
Letos greva nad velikega.
Letos ga boš prvič ubil.
David.
Pospravi to.
Pusti to presneto igračko.
Nočem je več videti,
drugače jo bom razbil na koščke.
Imaš dolge spodnjice?
Zgoraj bo zmrzovalo.
Dolge spodnjice, volnene nogavice, rokavice.
Mama je pregledala tvoj seznam in dala vsega po dvoje.
Spomni se, kako mrzle so tukajšnje zime.
Rokavice.
Rokavice so za mucke.
Izvoli.
Nečesa pa ni dala dvojnega.
Preprostejša je od tiste včeraj.
Težja je in močno udari.
Puška, s katero sem pri 14-ih ustrelil prvega losa.
Tvoj ded mi je dal to puško.
Varovalo. Klik.
Ne premika se kot jerebice.
Če se bova losu približala tiho, kot je prav, se ne bo niti ganil.
Malo večji je od pločevinke za kavo.
Srce ima tako veliko.
Zdaj pa počasi izdihni.
Tega ne boš rabil tam, kamor greva.
In če bo še naprej snežilo?
Ali če se izgubiva?
Preveč te skrbi.
Tako kot tvojo mamo.
Nisem vajen biti tako …
Izoliran.
Saj nisi. Z mano si.
Prispela sva.
Nad cevjo.
Pri izviru potoka.
Kako daleč je?
Okoli 8 km.
Še spotila se ne bova.
Si tam videl losa?
Ne, tam sem videl pastirsko kolibo.
Losi so dlje.
Koliko dlje?
Veliko dlje. Na samem vrhu.
Bova morala spati v kolibi? –Ja. –Zakaj nisva vzela šotora?
Zakaj bi ga vlekla s sabo, če imava dobro kolibo?
Nočem se drenjati s tabo v smrdljivi pastirski kolibi.
Razmišljaj o tem, kar boš rekel otrokom v Briar Meadowu.
Kako se boš počutil, ko se boš vrnil z dobrega lova.
Nočem ubiti losa.
Ta stara pastirska koliba
je blizu lovišča. Suha, topla in dobra bo.
Všeč bi ti bila.
Mislil sem, da bo zabavnejše od šotora.
Ampak ni nama treba tega.
Lahko greva do mesta kupit šotor ali pa te peljem nazaj v kočo
in lahko loviva ptice.
Kar koli želiš.
Lahko pa te odpeljem na letalo.
Vsak dan leti.
Ne, jaz …
Želim si.
Si prepričan?
Ne, samo …
Rad bi.
Si dobro? –Ja, sem.
Si dobro? –Sem.
Kdo je shodil gaz? Pastirji?
Ne, jeleni in losi.
Med sezono poznajo najkrajšo pot.
Rekel si, da so losi nad kolibo, na vrhu.
Previdna morava biti. Lahko bi prestrašila medveda.
Medveda? –Ja.
Oče, nisi omenjal medveda!
Brez skrbi.
Ni ti treba biti hitrejši od g. medveda.
Samo od svojega starega.
Pridi.
Ne bi rekel, da sem starejši od svojega starega.
Močnejši si, kot misliš.
Vem.
Bil sem kot ti.
Ja, no.
Na šolskem teku sem vedno zadnji.
V Briarwoodu v Teksasu ni pravih medvedov.
Ne.
Postavil se bom medte in vsakega medveda.
Obljubim.
Kaj pa je s temi pastirji?
Španci blizu francoske meje.
Niso bili zaželeni,
zato so se v klanih preselili sem.
Držali so se skupaj, znali so vihteti nože.
Še zdaj lahko najdeš njihove pločevinke sardin ali škatel za tobak.
To je bila takrat divjina.
Takrat?
Za pastirja.
Daleč od doma.
Rdeča gos.
Hrustljava trava.
Topoli.
Vivak.
Borovnice.
Vodomec.
Rakitovec.
Tvoj ded mi je vedno prepustil ogenj.
Na goro me je pripeljal, ko sem imel 14 let.
Zadnje leto, ko je lovil velik plen,
sem prvič poskusil viski.
Boš malo?
Ne.
Star sem bil kot zdaj ti.
Si vedel, da je bil 50 let starejši od mene?
Jaz pa sem skoraj 30 let starejši od tebe.
Tudi sam boš nekoč imel sina
in boš 30 let starejši od njega.
Tako močno si boš želel, da bi te poznal, da ti bo šlo na jok.
Veš?
Kaj veš, David?
Kaj zares veš?
Nič kaj, bi rekel.
Ne vem, kaj želiš, da rečem.
Zakaj je tisto leto zadnjič lovil?
Ded Clyde?
64 let je imel,
ampak to ni bil vzrok.
Tisto leto sva ubila losa in kozla.
Mater, tista koza.
Vsak centimeter kože je imel prekrit s klopi.
Ne vem, zakaj je odnehal.
Rekel bi, da zato, ker je moja mama mlada umrla.
Predvidevam,
ko je smrt v zraku.
Ko začutiš, da se staraš,
nočeš več ubijati.
Meni pa je takrat šele postalo všeč.
Pojdi.
Priden.
Žerjavi.
Tvoja mama jih je oboževala.
Domov letijo.
Pozneje,
leta pozneje,
je še vedno sam hodil lovit ptice.
Tako da ni čisto nehal loviti.
Po navadi je nalašč zgrešil vsak strel.
Vstani!
Danes bova dobila najinega losa.
Veš, posebnosti kraja te lahko rešijo.
V primeru, da se ločiva ali se izgubiš,
zlezeš na vzpetino in jih poiščeš.
Tisti stari bor z razcepljenim vrhom.
Vrh potoka označuje.
Od tam lahko čakava in opazujeva ves travnik,
ne da bi naju kdo videl.
Je to …
Je cela gora samo najina?
Danes je.
Najina je.
Z očetom lovim losa.
Danes bom dobil losa.
Kje je ta veliki bor?
Tam.
Pojdiva!
Počakaj svojega starega.
G. Los pride enkrat zjutraj.
In še enkrat zvečer.
Vsaj sledi tako pravijo.
Mogoče ga še več ur ne bo.
Ali pa sploh ne. Ne veva.
Če bi vedela, to ne bi bil lov, ampak nakupovanje.
Morda celo ve, da je to zadnji teden lovske sezone.
Morda je previden
in bo šel pit na manj izpostavljeno mesto.
Mogoče pa ni tako pameten.
Lahko bi naredil napako.
Hej.
David.
Kaj je to?
Stari samec grizlija.
Ga bova ustrelila? –Ne, ne.
Zakaj ne?
Ker nočeva tega.
Ker to ne bi bil lov za meso,
ampak lov iz strahu.
Videl naju je. –Ne, zavohal naju je.
Stokrat bolje od nas voha.
Pojdiva k bobrovemu jezeru.
Drži se me.
Ja, spodaj nekaj ni v redu.
Prekleto!
Tri dni, mogoče štiri.
Štiri dni od česa?
Odkar mi je nekdo začel slediti, ko sem ga opazoval.
Pridi, tole moraš vedeti.
14, 15, 16,
17, 18.
18 prekletih krogel.
Iz puške za veverice.
Zakaj bi kdo to naredil?
Prekleti prasci!
Misliš, da so še tu? –Upam.
Me slišite, zahojenci?
Me slišite?
Prekleto.
Dva tedna sem ti sledil. Dva čudovita tedna.
Spoznal sem tvoje navade, tvoj vonj, tvoje trkanje.
Ubil pa te je neki klinčev turist.
Spremljaj zvezdo. Ne, Katie?
Ja, stavim, da si jo.
Nazaj v Teksas.
Tu nisi zdržala.
Kaj sploh veš o meni?
Me sploh spoznaš?
Repuh.
Mleček.
Tobak.
Modra šoja.
Izgledaš kot koala.
Kot tista mačka s plakata?
Drži se!
Drži se.
Hecno.
S takšnim afnanjem se ne boš ničemur približal.
Posebej ne losu, ki mu slediva 3 km.
Losu?
Vidiš te sledi?
Naredi enega, počakaj 5. Prav?
Ne kaži se. Sklonjen bodi.
Včasih je mirovanje najboljše zasledovanje.
Ja.
Tam je.
Pusti puško!
Na vrhu tiste vzpetine.
Vidiš? –Ja.
Čisto tiho bodi.
Zdaj moraš biti čisto tiho. Preblizu je.
Posnemaj me.
Ga vidiš?
Dobro, odpni varovalo.
Zdaj pa globoko vdihni. Ja.
Izdihni, ko pritisneš sprožilec.
Nežno pritisni, ampak odločno.
Zadel si ga!
Vedno se približaj od zadaj,
da se ne more s kopiti zagnati vate.
Primi ga za rogove, če slučajno še ni mrtev.
Dobro, spravi to iz sebe.
Pomagati mi moraš, da ga pred nočjo odreva.
Zvlekla ga bova na varno
in zjutraj razkosala.
Si ga pripravljen razparati?
Tu je. Vzemi, David.
Očitno bom kot tvoj ded.
Na železnici je delal. Prometnik.
Po šoli sem se oglasil pri njem na postaji.
Spal je z glavo na mizi,
vozni red pa je bil moker od sline.
Ko sva dala mamo v Sv. Ano, je postalo kronično.
Temu so rekli narkolepsija.
Zaradi tega so ga tudi upokojili.
Ampak po mojem ni želel biti sam buden toliko praznih ur.
Najprej je bila žlica, potem pa je napisala pol žlice.
Še vedno obožujem ta del.
Rak na želodcu.
Tvoja babica Chloe je imela komaj 51 let.
Njena zadnja tri leta pa so bila pravi pekel.
Ne dovoli mi, da bi tako umiral.
Nisi mi povedal za svojega losa.
Rekel si, da si ubil losa, ko si bil mojih let.
Ja.
Za rojstni dan mi je oče podaril puško, ki sem jo dal tebi.
Rekel je, da prinaša srečo.
Trdil je, da je to moška puška.
Tako prepričan sem bil, da bom ustrelil losa, da so se mi tresle roke.
Ded je temu pravil losja vročica.
Srce sem čutil v grlu. Možgani so se mi spremenili v kašo.
Kako izgleda los?
Si me vprašal, kako izgleda los?
Kaj bo naredil, ko me bo videl? Vedeti moram.
Čisto črn bo, malo neumen.
Mogoče te ne bo videl, mogoče pa te bo napadel.
V redu?
Ne zamešaj naju.
Jaz sem tisti grdi v Elmerjevi kapi.
Prav?
Jezen sem bil nase.
In prepričan sem bil, da jo je los pobrisal.
Izčrpan si.
Pojdi spat. Jutri je pomemben dan.
Pojdiva, David.
Takoj.
Pridi!
Sneg ni najin prijatelj.
Ob zajtrku sem razmišljal, da pustiva losa in odideva.
Pametneje bi bilo in dolgoročno lažje.
Naslednji teden bi se lahko vrnil s krpljami.
Ampak takrat bi lahko padlo že meter snega in bi ga naneslo.
Danes bova spravila ven dve četrtini. Pozneje ti bo lažje.
Bo v redu? Ti odloči.
Sneg. Čudovito je.
Če bo kmalu nehalo, bo v redu, ampak …
Ne, oče. Zaradi mene nič drugače ne ravnaj.
Rad bi vedel, kako se to počne.
David.
Sveža kri.
Kri je še topla.
Kaj se je zgodilo? –Videti je kot delo najinega grizlija.
Ne, najbrž je medvedka.
Mladiča ima s sabo. –Kako veš?
Vidiš majhne sledi?
Očitno je ranjen. Eno nogo vleče.
Mogoče sta dva mladiča.
Oče.
Kaj je to?
Oče.
Kristus.
To je en od mladičev. Leto dni je star.
Možgane ima pojedene.
Pridi, David. Zdaj! Za mano.
Molči.
Dobro vidne linije v vse smeri.
Možgani. Zakaj je to naredila?
Ni bila ona. Drugi medved ji je ubil mladiča.
Samec. Z njim se je borila za truplo in zmagala.
Če jo vidiva, zlezi na najbližje visoko drevo. Prav?
Če steče za tabo, ji porini puško v gobec in streljaj.
Ne smeš zgrešiti. Si razumel? –Ja.
Je puška pripravljena? –Čakaj.
Pripravi jo. Zapri varovalo.
Ja, hitro bova razkosala losa in se odpravila domov.
Hej.
Če ješ sneg, izgubiš več energije, kot ti je da.
Tako boš dehidriral.
Oče, žejen sem. –Prav.
Naponi nama čutari. Ni lahko vleči mesa.
Ostani v mojem vidnem polju.
David! David!
Vstani!
Primi se! Plezaj!
Vrnila se bo po mladiča.
Čim više zlezi. Daj!
David, tole vzemi.
Oče, ne morem se držati za deblo in držati puško. Ne morem.
Vzemi jo. –Oče, ne.
Ne morem dihati. –Pohiti!
Oče, ne morem se držati za …
Oče!
Oče, medved!
Oče, vstani. Vstani!
Oče, medvedka! Vstani!
Oče.
Zbudi se!
Oče, strah me je. –V redu je.
Oba bova izkrvavela.
Pokaži mi roko.
Nič ti ne bom.
Kako grda je izhodna rana?
Grda je. Res velika luknja.
To je veliko krvi.
Podveza.
Skozi koleno mi je šla.
Ne bom mogel hoditi.
Na, pomagaj mi priti do drevesa.
Daj, Takole.
Pridi!
David, poznaš pot do moje koče?
Poznaš. –Ne. Me bom te pustil tu.
Dobro, poslušaj.
Dobro me poslušaj.
Ni nama treba skrbeti, da bi zmrznila. In tvoja roka bo v redu.
Zdravnik jo bo pokrpal, da bo kot nova. Obljubim.
Če pa bom skušal hoditi s to nogo, bo ves čas krvavela.
Izkrvavim lahko in umrem. Me slišiš?
Tu bom ostal,
ti pa boš šel po pomoč.
Žel mi je, ampak tako morava narediti.
Ne smeš se izgubiti.
Pojdi po stezi, po kateri sva prišla
in prišel boš do travnika in jezera.
Obrni se proti visokemu borovcu z razcepljenim vrhom. Se spomniš?
Ja. –Se spomniš?
Dobro. Tako boš našel najin potok.
Mogoče ga ne boš takoj zagledal,
ampak če boš tiho, ga boš slišal. Poslušaj, kje teče voda.
In potem pojdi ob njem. Prišel boš do pastirske kolibe.
Prišel boš do najinega avta.
Oče, nisem še vozil avta.
Nisi? V redu je.
Preprosto je. Sklopka je najzahtevnejši del.
Samo menjati moraš prestave. –Oče, ne morem.
Ko prideva čez to vzpetino, bo šlo navzdol. Daj.
Daj.
Oče, daj.
Daj mi puško.
Tisto, ki prinaša srečo.
Klik. Varovalo. Se spomniš?
Klik. –Dobro.
Moral bi se prepričati. Vedno se moraš prepričati. Daj.
Presneto. Ta bergla je nekoristna. Nekoristna!
Vleči me boš moral.
Lahko bi naredila sani. –Sani?
Ja, sani, David.
Povej, kaj naj naredim, in bom.
Kar dobro izdelujem stvari. –Ne.
Trajalo bi. Nimava vrvi ne smuči.
Kar koli bova dala, ne bo drselo.
Preveč časa bova izgubila.
Nesem te lahko.
Dobro mi gre, ko moramo telovaditi. Dvigovanje.
Dvigovanje.
Hecno.
Zmogel bom.
Težnost nama pomaga.
Ne bi se spomnil tega.
Ampak to tvoje dvigovanje bi te lahko rešilo.
Naju, očka.
Ja.
Si pripravljen? –Ja, sem.
Dobro, tri, dve, ena.
Si dobro? –Sem.
Malo se bova ustavila, da se odpočiješ.
Tu me odloži.
Lahko me spustiš, David.
Razumem. Brez počivanja brez besed.
Ne boš dobil prvega plena.
Tokrat ne.
Nič hudega. Naslednje leto.
Pripoveduj mi o svojem.
O mojem?
O tvojem prvem plenu. O tvojem losu.
Ja.
G. Los. Kje sem že ostal?
Obtičal sem v blatu.
Prepričan sem bil, da je los pobegnil,
ampak je stal tam, večji od življenja.
Rigal je tako glasno kot kup slonov v gorečem cirkusu.
Mislil sem, da se je spravil nadme, ampak je šel k reki.
Počutil sem se bolj živ kot kdaj koli prej.
Si dobro? –Sem.
Tole ni v redu. Sploh ni dobro.
Zdaj se bova spočila.
Nisem utrujen. –Spočila se bova.
Lahko grem naprej. –Spočila se bova.
Jaz sem utrujen.
Nahraniti te je treba,
da te spraviva s te gore.
Lahko bi se moralo rezati. Ne bova ga razparala.
Samo meso s trebuha rabiva.
Dobro. Dobro.
Daj mi ta nož.
Na, jej.
Posebej še mastni del.
Ostalo bova skuhala.
Nočem tukaj prižigati ognja, da ne pritegneva medvedke.
Takole, dobro. –Medvedkov suši.
Mrzlo postaja. Hudo mrzlo. Dajva.
Greva, preden ti zmrzne znoj.
Sva že pri kolibi? –Ne.
Niti pri travniku še nisva.
Očka, treseš se. Ogenj morava zakuriti.
Ogenj, pred temo. Ja.
Očka.
Jasni se.
Zakaj?
Ja, jasni se.
Izvoli.
Hvala.
Je dobro kot rebrca v Teksasu? –Okusnejše.
Očka?
Klik.
Očka? Očka? Kaj se dogaja?
Se dušiš? Očka? Očka, kaj se dogaja?
Očka, strašiš me! –Zebe me. Grozno me zebe.
V redu si, očka. V redu si.
Ne smeš mi umreti, očka.
Ne smeš mi umreti. Ne smeš.
Ne smeš. Ne smeš mi umreti, očka. Ne smeš.
Ne smeš mi umreti. Ne smeš.
Travnik. Jezero.
Vzpetina.
Steza.
Koliba.
Potok.
Avto.
Travnik, jezero.
Vzpetina.
Steza.
Koliba.
Potok.
Avto.
Pot. Koča.
Travnik, travnik.
Kje pa je bobrovo jezero?
Kje je bobrovo jezero?
Jezero, očka.
Ga vidiš?
Ja, velik bor.
Vzpetina, očka! Vzpetina.
Nisem prepričan, da je tista prava.
Ne vem, kje je jezero.
Ne vem, kje je pot dol.
Ne vem, kje se konča kanjon.
Tam.
Po tisti poti. Si prepričan?
Ja, ja.
Dobro. Dobro.
Govori z mano, očka.
Povej mi, kaj naj počnem.
Počneš, kar moraš.
Končaj svojo zgodbo, očka.
Tole moraš vedeti.
Moraš vedeti.
G. Los je vedel, da bo na varnem,
če prečka reko,
toda tok je bil močan.
Odneslo ga je 20 metrov od mojega očeta.
Oče je rekel, da še ni videl več značaja v očeh divje živali.
Rekel je, da sta z goro postala eno.
Hej!
Nisem ga nameraval izpustiti.
Zadel sem! Zadel sem ga!
Kaj počneš? –Zadel sem ga!
Kaj počneš? Kaj se greš?
Zakaj ga nisi ustrelil?
Na muhi si ga imel.
Ker me je pogledal v oči.
Vedel je, da ga lahko ubijem, ampak ga nisem mogel.
Reka bi ga odnesla.
To, kar si naredil,
to ni lov, Cale. To je ubijanje.
Takrat sva z očetom zadnjič skupaj lovila.
Moral bi biti pametnejši.
Moral bi vedeti.
Nikoli več nisem ubil živali, če nisem potreboval mesa.
Oprosti, David. –Pst, očka.
Ne bi se smela vrniti po jelena.
Prišla bova do drevesa in potoka.
Potem se lahko pogovarjava. Prav? –Ja.
Veliki borovec. Je ta? naj bo vodil do potoka?
Oče, reci kaj. Ne najdem ga.
Našel sem klinčev travnik, našel sem klinčevo drevo,
ne morem pa najti potoka, oče.
Oče, v redu je.
Šla bova naprej, prav?
Šla bova naprej.
Tekoča voda.
Dobro, naredi korak.
Počakaj pet.
Tiho bodi.
Dihaj.
Dobro.
Ne, ne, ne, ne, ne.
Daj, David. Daj.
O, sranje.
Ne smeš se izgubiti. Ne smeš se.
Posebnosti, posebnosti.
Pojdi na vzpetino in jih najdi. Pojdi na vzpetino.
To je …
Napačen potok je.
To je napačen potok, ki teče v napačno smer.
Najin je tekel desno, ta teče levo.
Toliko vem. Ni mi mar.
Odpeljal naju bo do kolibe. Ne, očka?
Ali pa do reke.
Vse vode tečejo k vodi.
Vse reke tečejo k človeku. –Torej bova sledila potoku.
Vsaj ta ve, kam gre.
Očka, zbudi se. Daj.
Očka, očka.
Daj.
Takole, daj.
Žveči. Žveči.
Žveči, žveči.
Očka, daj. Moraš jesti.
Daj.
Takole.
Daj.
Ne.
Dobro je.
Očka, ne skrbi.
Prišla bova domov.
Spravil te bom domov. Obljubim.
Obljubim, obljubim.
Vidiš tam nebo?
To je jutrišnje nebo.
Nocoj mrzlo,
jutri jasno.
Nocoj … Nocoj …
Nocoj bo strupeno mrzlo.
Strupeno mrzlo.
Samo … Samo …
Tukaj.
To je tvoje.
Vse to.
Za vselej pripada tebi.
Upam, da si lačen. Losji zrezek bova imela.
Najinega.
Kako je roka?
Ljubezen, sinko.
Ljubezen.
Mrzlo je.
Kako je mrzlo.
Dan mineva.
Raje se odpraviva.
Rekel sem, da bom ujel jerebico in sem jo.
Seveda sem jo.
Avto sva imela
parkiran tu nekje, ampak …
Ne najdem ga.
To je moj oče.
Držim te.
Zdravnika potrebujemo. Moški je ranjen.
Ja, grdo je.
Tako je. Na koncu Rečne.
Hvala.
Hej.
Na, spij tole.
Počasi.
Kaj je? –Prinesel ga je.
Prinesel?
Na hrbtu. Videla sem. –Kako je zmogel?
Ne vem. Najbrž ni mogel,
ampak vseeno je.
Žal mi je, sinko.
Pregledati te moram.
Kako ti je ime, sinko?
David.
David, žal mi je.
Tvoj oče je mrtev.
Mrtev je že nekaj časa.
Verjetno od danes zjutraj.
Vem.
Scenarij in režija
Prevod BLITZ Film & Video Distribution
TVRip - Toyan Za HD priredil metalcamp
Tehnična obdelava DVD Rippers Slovenija
Igrali so